Kom nu!
- Hvad ved du om det? - Væk med dig!
Nu klapper I fandeme i!
Lad romeren tale ud!
Thrakien og Republikken har haft deres uenigheder.
Vi har ikke altid været som brødre.
Men lad os stille sådanne ting til side,
for at samles om en retfærdig sag.
I tvang jeres vej ind i vores land,
og nu står du og beder om hjælp, med udstrakt hånd?
Jeg tilbyder ingen hånd.
Jeg er her udelukkende for at meddele.
Mithridates og hans grækere angriber fra østen,
de nærmer sig fra Det Sorte Hav.
- Fjernt fra vore landsbyer. - Sandt.
Men getaerne udnytter distraktionen.
Deres barbariske horder samles i norden.
Blot en halv uges march fra jeres landsbyer.
- Hvor mange? - Tusindvis.
Allier jer med Rom!
Lov jeres troskab til Hjælpetropperne og slut jer til vores felttog!
Mod hvilket mål? Mod hvilket mål?
Sejr.
Og hvordan skal den måles?
Getaerne har angrebet vore landsbyer i fortiden,
voldtaget vore kvinder, dræbt vore børn.
Hver gang har vi tvunget dem retur, for kun at se dem vende tilbage.
Han taler utidigt. Men sandheden lyder fra hans læber.
Hvis vi skal alliere os med Rom, må formålet være klart.
Getaerne døde. Alle sammen.
Døde. Alle sammen.
Har rådet truffet en beslutning?
Vi drager i krig.
Jeg har bedt guderne velsigne dit sværd.
Når getaerne er fordrevet herfra,
vil der aldrig igen være årsag til at gribe det.
Hvad ville min ægtemand gøre uden det i hænderne?
Gro afgrøder, avle geder.
Lave børn.
- Du ville ikke kæmpe længere? - For evigt.
For at være ved din side.
- Hvornår marcherer I? - Ved daggry.
Så kom i seng.
Hvis en nat er, hvad vi har tilbage, må jeg få det bedste ud af den.
Jeg ventede min kone ved min side, da jeg vågnede.
Hun stod tidligt op for at bede om,
at hendes mand ville blive hos hende.
Jeg troede, vi var enige.
- Det var vi. - Var?
Guderne kom til mig i nat, da jeg sov.
Hvad åbenbarede de?
Min mand på knæ, knælende foran en stor, rød slange.
Livsblodet flydende fra hans årer.
- Hvad mening lagde du i det? - En advarsel.
Hvis du drager i krig,
er din skæbne store og ulykkelige ting.
Getaerne tilbeder bjergulven. De har ingen tro i slanger.
- Det var bare en drøm. - Og hvis ikke?
Jeg gav mit ord, Sura.
Blod og ære. Det taler til manden.
Intet kan holde mig fra at vende tilbage til dine arme.
Ikke getaerne. Ikke romerne. Selv ikke guderne.
Nætterne bliver så kolde.
Hvad skal jeg gøre, uden dig i vores seng?
Løft din kjole.
Hold mig nær ved dine lår. Tanken vil varme os begge.
- Dræb dem alle. - For dig.
Hold linjen!
Jeg knepper dine kvinder!
Jeg knepper dem alle!
Hvor fanden er romerne?
Vis ikke de kællinger nogen nåde!
Fremad, romere!
Lidt sen på den.
De ville bare komme i vejen.
Mit eget lort ville smage bedre!
- Jeg laver, hvad de giver os, Drenis. - Indvolde og knogler.
Mens Glaber og hans romere mæsker sig i kød.
Vi er de sidste, der spiser. De sidste, der får del i byttet.
Men vi er altid de første ude mod de barbariske kællinger.
Det kan være, at lorte-legatus Glaber ruller ud af sit rare, varme telt
og opdager, at hans thracianske hunde er vendt tilbage til vildnisset!
Har du noget at tilføje, lille mand?
Et ord.
Hvilket ord kunne det tænkes at være?
Det ord, jeg gav romerne, samt min krop og mit blod.
Det gjorde vi alle, for at slå getaerne tilbage.
Vi kan selv forsvare vort land!
Vi gav vort ord.
I min landsby betyder sådanne ting stadig noget.
Din landsby. Er det derfor, du er her?
For at forsvare din landsby?
Måske prøver du på at imponere
den søde lille sag, du altid ævler om,
med krigshistorier.
Ramte jeg lige på sømmet?
Ord og ære, min store, fede røv!
I sidste ende handler det om et par bryster og en stram, lille...
Legatusen er her.
Legatusen har brug for frivillige til at spejde bag frontlinjen.
- I to, taktisk rapport ved solopgang. - Eller ingen rationer.
"Vær venlig" ville have været nok.
Vi fortsætter denne diskussion senere.
Og hvis vi er døde?
Så finder min støvle din røv i efterlivet.
- Ilithyia. - Havde jeg nu været snigmorder?
Så var jeg enke nu.
Hvad er en hæderlig sørgeperiode, før jeg kan gifte mig igen?
Du går over stregen.
Kvinder er ikke tilladte i lejren.
- Jeg var diskret. - Dig?
Din mand hjalp mig med at snige mig forbi vagterne.
Efter jeg truede med at løbe nøgen gennem lejren,
skrigende: "Han har lagt hånd på legatusens kone."
Ved din far, at du er i Thrakien?
Helt ærligt. Han har for travlt med at
konspirere med de andre lig i Senatet.
Han tror, jeg stadig hygger i villaen i Capua.
Alt for tørt. Det har ikke regnet i evigheder.
- Du skulle have skrevet. - Du havde bedt mig blive væk.
Jeg er midt i en krig.
Jeg har medbragt en gave.
Noget, der kan minde dig om Rom.
Sestisk vin!
Lad mig fylde din kop, mens du fortæller om din lille krig.
En alt for kort fortælling.
Mithridates og hans hær af græske skøger
presser legionen i øst, ved Det Sorte Hav.
Her sidder jeg
og beskytter den nordre grænse i landet af pis og lort,
fra simple, barbariske overfaldsmænd.
Mithridates.
En sejr mod ham ville bringe dit navn på enhver romers læber.
Cotta leder angrebet.
Han stjæler dine laurbærblade.
Han er konsulen. Tyveri er hans privilegium.
Fader bliver skuffet.
Han skaffede dig denne stilling, så du kunne brillere.
Nu sidder du her, i en andens skygge.
Jeg gør, hvad jeg kan.
Selvfølgelig gør du det.
Jeg ville bare ønske, du var hjemme.
Fader har planlagt en hel dag med opvisninger og gladiatorer.
Hele Capua taler om det.
Jeg anede ikke, at der snart var valg.
Det er aldrig for tidligt at føre valgkamp.
Hvis tingene gik bedre, kunne du stå ved hans side.
Hvis.
Så seriøs. Skidt for humøret.
Kom, du har slet ikke smagt din gave endnu.
De bryder lejren op.
Skræmte skvat,
de løber væk med pikken mellem ballerne.
Tilbagetog ville sende dem bag bjergene mod nord.
- Deres fakler har kurs vestpå. - Vestpå?
De svinger rundt for at angribe landsbyerne under passet.
Vore landsbyer.
Snedige, små skøger.
De har kurs mod dette bjergpas.
Det vil højst tage dem fire dage at nå landsbyerne nedenunder.
Mad, forsyninger, kvinder, det hele er ubeskyttet.
Det er nemt at blive desorienteret i bjergene, om natten.
Måske skulle jeg sende en romer, for ordentligt at vurdere sagen.
Send selve guderne. De vil melde om det samme.
Træd af.
Hvis vi marcherer ved middag, kan vi nemt...
Træd af!
- Barbarerne går mod vest. - Det lader det til.
Endnu længere væk fra Mithridates og grækerne.
Og den ære, du fortjener.
Vend tilbage til Capua.
Og min far?
Hvad vil han tænke om manden, han har velsignet med sin datter?
En kolos, der tårner over Roms fjender.
Pompøse, arrogante, romerske drengeelsker! Han mente, vi løj.
- Hvordan kan du være sikker? - Du hørte, hvad han sagde.
"Desorienteret i bjergene, om natten."
Som talte han til børn!
Nej, nej, omkring drengene. Hvordan ved du, han er til dem?
Hvem griner nu?
Der er noget, der kilder i mit svælg.
Det er den pik, Glaber lige har tvunget ned.
Fuck legatus! Hvis han vil sende sine mænd, så lad ham.
Det ændrer ikke getaernes retning.
Glaber er den farligste slags tåbe,
- en med titel. - Sandt.
Men måske har han bedre fornuft, når det kommer til vin.
Stjal du hans vin?
Jeg har kun lånt den. Jeg pisser den snart tilbage.
- Op. - Knep din mor.
Romerne kalder til mønstring.
Knep romerne og deres lortehorn.
Drenis, din fordrukne ged, legatus er kommet til fornuft.
Er der mere vin tilbage?
- Det hele er i din vom. - Det kommer nok snart op igen.
Hvor langt er der til passets åbning?
Tre dage til fods, hvis vi marcherer hårdt.
En drink ville hjælpe.
Min landsby er kun lidt længere mod vest.
- Min vin er din, efter vi... - Vest?
Vi marcherer østpå, for at udfordre Mithridates.
Byzo, sendte legatus sine egne mænd ud for at spejde fronten?
Hvordan fanden skulle jeg vide det?
De blæser bare deres lortehorn,
en romersk hund gør, og så skider guderne på mig.
Velkommen til Hjælpetropperne.
Et ord, legatus?
I formation. Vi går mod øst.
Du mener vel vest, som getaerne bevæger sig?
Mithridates og grækerne er et pressende problem.
I har allieret jer med Rom. Jeg er dens krop og stemme.
Vi marcherer øst mod Det Sorte Hav.
Fald ind i formation.
Fald ind i formation!
Nej.
Trodser du en ordre fra din legatus?
Jeg gav mit ord om at forsvare mod getaerne,
ikke om at marchere mod øst, for at angribe Mithridates.
Du marcherer hen, præcis hvor du får ordre til.
Dræb dem!
Vent. Vent!
Kast, for fanden!
- Hvad har du gjort, din dumme lort? - Han gjorde, hvad han måtte.
Bryd op og gå jeres vej!
Mod vest, hvis jeres liv er der. Hvis ikke, er jeg ligeglad.
Hvad med legatusen?
Lad ham ligge i mudderet.
Landsbyen.
Vi må af sted. Nu.
De er ikke fulgt efter os.
Du havde ret. Jeg skulle aldrig være taget af sted.
Du gav dit ord.
Problemet er, at romerne ikke holdt deres.
Du er såret.
- Det er intet. - Lad mig se.
- Sura... - Lad mig se.
- Din tone gør mig urolig. - Du burde være vant til det.
Jeg har det fint.
Selvfølgelig. Hold dig i ro.
Den er væk, er den ikke?
Landsbyen?
Alle vi kendte?
Vi går mod syd.
Jeg havde folk der engang.
Getaerne går ikke så langt.
De vil ikke risikere at miste flere mænd.
Og romerne?
De er bekymret om Mithridates mod øst.
Så går vi mod syd.
Jeg ville ønske, jeg havde haft 1000 mænd.
Du gjorde, hvad du kunne.
Du kom tilbage efter mig,
velvidende det kunne koste dig dit liv.
Der er intet liv uden dig.
Min tribune død. Halvdelen af Hjælpetropperne deserteret.
Og nu ordrer, der kalder mig til Rom. Det hele skyldes dig.
Jeg er herre over mine handlinger, men min kone...
Er blevet dømt til slavelivet, takket være sin mand.
Nej. Nej!
Roms skygge er gigantisk,
og du, thracier, vil dø i den.
Godt, du kunne slutte dig til os.
Jeg troede et øjeblik, du var død.
Han lugter dødt. Dumme idiot.
Rolig! Du har været væk i dagevis.
Er vi til havs?
På Adriaterhavet. På vej mod Capua.
Sura...
Din kvinde?
Romerne tog hende.
Du må hellere glemme hende så.
Hvad hvis jeg havde været snigmorder?
Far er i byen. Han er tilbage snart.
Hvor snart?
Han er ikke tilfreds med dig.
- Og hans datter? - Hun har savnet sin mand.
Men frygter at hans tilbagevenden er for tidlig.
Legene, din far giver til folket af Capua.
De begynder i morgen.
- Er festen i aften? - Det er derfor, han er i byen.
Jeg må veksle et ord med ham.
Det kræver mere end et, for at genvinde hans gunst.
Senatkammeret er fyldt af hvisken om din tidlige tilbagekomst.
Publikums jubel vil dæmpe dem.
Jubel? Hvordan vil du skabe den, uden en sejr?
Ved at give dem noget, få nogensinde har set,
thracisk blod, spildt i arenaen.
Vind publikums hjerte...
Og Senatet vil komme kravlende.
Ud af mit åsyn!
Indavlede lorteskøger!
Jeg burde sælge jer alle til minerne!
Far er tilbage, og han er i fint humør.
Hvis han nægter at bistå mine intentioner...
Han nægter ikke sin datter noget, når han spørges med en tåre i øjet.
Gode folk af Capua, højagtede gæster,
en taknemmelighedsgæld
for at deltage i denne hædring af familienavnet Albinius!
- Albinius! - Albinius!
Jeres deltagelse hædrer mindet om mine forfædre,
som har forladt de levendes rige alt for tidligt,
og glæder en datter, der stadig stråler af liv.
Jeg gengælder jeres venlighed med gaver af vand,
båret fra Rom, hvor guderne
har besluttet at holde tørken på afstand,
og gaver af blod, der skal spildes i arenaen.
Quintus Lentulus Batiatus, træd frem.
Præsenter dine gladiatorer.
Til ære for senator Albinius og folket af Capua,
giver jeg jer Barca, bæstet fra Karthago!
Men hans vildskab blegner,
sammenlignet med arenaens titan, guden af blod og sand,
Crixus, den ubesejrede galler!
Tak til Batiatus.
Og nu til Marcus Decius Solonius og hans gaver.
Til ære for senator Albinius og folket af Capua,
giver jeg jer seks af mine bedste mænd.
Se Arkadios, Athens plage!
Zebelis...
Den lille røvslikker.
- En hån mod erhvervet. - En "hån," siger du?
- Er du uenig? - Lad det ligge.
Vi er senatorens gæster.
Han har inviteret os til at sidde i pulvinusen i morgen.
Som trøst.
Kun to af mine mænd skal kæmpe ved legene i morgen,
mens Solonius har sikret sig et halvt
dusin af sine dårligt dresserede aber.
Den mand har fingrene i alle de rette røvhuller.
Han ryster dem lidt, så skider alle guld.
Tak til Solonius.
Men vand og lege er ikke hæder nok
til byen, som betragter navnet Albinius som sit eget.
Der er brug for mere.
Og guderne har set til,
at det falder i form af min datters ægtemand,
legatus Claudius Glaber,
som netop er vendt tilbage fra de vilde lande i Thrakien.
Flere gaver til folket af Capua!
Seks thrakiske sjakaler,
desertører fra krigen mod de barbariske getaer,
som skal henrettes ved sværd ved morgendagens lege.
Nå?
Han bliver vel modtaget.
Bed om endnu en tjeneste for ham, så bliver dine tårer ikke bemærket.
Nå, til mere musik og drikke!
Thrakere. Mellem de dyr og Solonius' underlegne ofringer,
er det en hån fra alle sider.
Glaber taler om henrettelse.
Måske kunne et ord udlåne vore mænd til opgaven.
Stillingen er besat.
Kære Solonius, jeg imponeredes lige af dine varer.
Og jeg af dine.
Du smigrer.
Jeg påskønner.
Godt at se dig, gamle ven.
Jeg frygtede en stund, du ville blive ekskluderet.
Lege uden Batiatus? En solopgang uden solen.
Crixus og Barca, to fine kæmpere.
De kan nok skabe adspredelse mellem de vigtigere kampe.
Senatoren kalder.
Ser jeg dig ikke ved legene i morgen, Lucretia...
Det er usandsynligt. Vi er inviteret i pulvinusen.
Pulvinusen? Med senatoren? Sikke en ære.
Jeg vil nyde jeres selskab.
Jeg vil se hans hjerte skilt fra hans bryst en dag.
Og jeg vil føre kniven.
Aldrig har jeg set sådanne syn.
Og det vil du aldrig igen.
Publikum værdsætter hans gaver.
Det gør vi alle.
Jeg har gemt noget særligt til sidst.
Er du klar, thrakiske skøge?
Oddsene virker ikke fair.
Denne thraker har voldt Rom stor gene, far.
Hans kujonske opførsel ledte til massedesertering.
Er hans liv ikke hævn nok?
Han må ydmyges, så han fremstår som eksempel.
Solonius var venlig nok at tilbyde sin hjælp til det.
Giv ordren.
- Det er en hån. - Rolig.
Dræb dem alle.
- Dræb! Dræb! Dræb! - Dræb! Dræb! Dræb!
- Lev! Lev! Lev! - Lev! Lev! Lev!
Dette er en svær situation.
Dødsstraffen holder.
Det er uklogt at modsætte sig publikum. Selv for en senator.
Han har hånet mig! Jeg accepterer ikke, han løslades!
Jeg har måske en løsning, hvis du vil høre, legatus?
Thrakeren viser potentiale i arenaen,
ganske vidst mod Solonius' underlegne folk.
Jeg modtager en sending nye rekrutter i morgen.
Hvis jeg købte manden,
for at optræne ham i min ludus, i gladiatorkunsten...
I hans tilstand betvivler jeg, at han overlever til den kvarte måne.
Vi vil være nådige.
Og derved opnå den gunst, du søger.
Hvad navn bærer manden?
Jeg har aldrig spurgt.
Han kæmper,
som legenden om den gamle thrakiske konge.
Spartacus, blev han kaldt.
Folk af Capua,
denne mand, denne Spartacus, har bevist sit værd i arenaen.
For dette skænker legatus Claudius Glaber og jeg
ham hans liv.
- Spartacus! Spartacus! - Spartacus! Spartacus!